critica

__Crítiques a l'utilitarisme.__ • Pel que fa al tema del **càlcul utilitarista dels plaers**: hi ha criteris que són qualitatius en ells mateixos i que mai no podran reduir-se a quantificació (per exemple els de caire estètic). Són criteris que ofereixen una mena de plaer que, sovint, només està a l'abast d'un petit grup però que dignifiquen globalment un grup. Les raons per conservar un barri antic i no fer-hi gratacels, són d'aquesta mena. • Els tipus de felicitat **no són comparables ni compatibles**. No hi ha cap raó per suposar que el que em produeix plaer a mi li produeixi plaer també al meu veí. Es fa difícil decidir així de saber què cal fer si s'aplica la màxima del màxim bé per al màxim nombre de persones. • Qualsevol càlcul de plaers és una **hipòtesi de futur**. No hi ha cap raó per suposar que el que jo calculo avui que demà em produirà plaer, realment me'l produeixi. Les conseqüències futures (plaents o no) d'un acte només poden ser imaginades. És sempre un càlcul d'incertesa, que es fa amb informacions parcials i, per tant, amb resultats només probables. • Es planteja també **el problema del que succeeix quan el que és útil no és just**. Per exemple: pot ser útil matar un innocent per apaivagar una massa, o matar algú que està en bona salut per salvar set malalts? (al cap i a la fi, seria el màxim bé per al màxim nombre?). Aquest problema es pot resoldre des de l'utilitarisme de la regla; però sempre hi ha la dificultat que si infringir la regla és més útil que respectar-la, llavors seria irracional no fer-ho. Aneu a "problemes ètics". • La crítica més important és la que fa referència a l'**ètica de mínims**. Un utilitarista seria partidari del mal menor si és útil per evitar un acte pitjor. Així, però, es degrada la moralitat, produint cada cop uns mínims més mínims en nom del consens moral. Això ha estat lamentat per la tradició aristotèlica ("ètiques de la primera persona") que consideren que la moralitat s'ha d'adreçar a l'excel•lència i no als mínims. L'utilitarisme ha hagut de fer front a la crítica de la teoria de la justícia de Rawls i a la dels comunitaristes (MacIntyre, Sandel, Taylor, Walzer...) que el consideren una **teoria instrumentalista**. Com que per a un utilitarista no hi ha res "bo per si mateix", __no pot fonamentar la vida col•lectiva__. A més, els utilitaristes ho refereixen tot a la justícia, sense adonar-se (diuen els comunitaristes) que la justícia és, només, una virtut reparadora necessària només quan fan fallida les virtuts que fonamenten la vida en comú.